- Miksi naurat? - Pelottaa niin paljon.
- Miksi? - En tiedä.
Älä pelkää.
"Mihin aikaan heräsitkin, ovi sulkeutui."
- Virginia Woolf, KUMMITUSTALO
Kun olin pieni ja me muutimme jatkuvasti,
kirjoitin viestejä.
Taittelin ne todella pieniksi
ja piilotin ne
eri paikkoihin, jotta jos joskus palaisin,
osa minua olisi odottamassa.
Palasitko koskaan?
- En. - Näetkö? Sitä tarkoitan.
Koska minun ei tarvinnut.
Mitä niissä luki?
Ne olivat vanhoja riimejä ja runoja.
Asioita, joita halusin muistaa
siinä talossa asumisesta,
tai mistä pidin siinä.
Miksi lähdit?
Miksi lähdit kaikista niistä taloista?
Ei ollut vaihtoehtoja.
Outoja ääniä tässä talossa.
Mitä sinä teet?
Kokeilin vain kuinka painava se on, pystyisinkö siirtämään sitä.
Viritytin sen juuri.
Siitä on jo vuosi.
Se on luultavasti yhä vireessä.
Etsinkö muuttomiehet?
Pianoa varten?
Kyllä.
Otammeko sen mukaan?
Hän sanoi, että saamme, jos haluamme.
Löydämme luultavasti paremman, jos vain...
Onko siellä jotain?
Mikä tuo oli?
En tiedä.
Ehkä jotain tippui pianon päälle.
Paljonko kello on?
Sydämeni pamppailee.
Saanko hetkisen?
Odota.
Niin?
Antaa olla.
Oletko kunnossa?
- Oletko varma? - Olen.
- Olen nurkan takana. - Kiitos.
M - Olen hyvin pahoillani. Soita, jos tarvitset minua. Rakkaudella, Linda.
PS Kerro, milloin on hyvä aika lähettää maalari arvioimaan.
Ei se ole sinun syytäsi.
Päivää.
Hei.
Odotan jotakuta.
Ketä?
En muista.
Pystytkö ajamaan kotiin?
Pystyn. Entä sinä?
Kiitos kotiin viemisestä.
- Ei kestä. Soita ensi viikolla. - Selvä.
Sinun pitäisi lähteä.
"Tässä nukuimme", hän sanoo.
Talon sydämen syke
Mies jätti sen, jätti naisen,
"Sinun aarteesi."
Hei.
Tämän ei pitäisi olla niin vaikeaa.
En halua puhua tästä enää tänä iltana, käykö?
Voimmeko puhua siitä huomenna?
Selvä. Ehkä.
Tässä.
Oletko myöhässä? Nukuitko liikaa?
Inhottavat unet tuntuivat todellisilta
Onko rakastajattaresi siellä? Herääkö hän?
Kuoliko hän yöllä? Ja jätti sinut yksin?
Yksin
Peili, peili Tuossa on vino nenäsi
Onpa typerä peli Ei saa mitään aikaiseksi
Pisimmällä radallasi Parhaimmalla tuloksellasi
Kun murskaat selkäsi Ja suret sotaa
Sotaa
Olenko myöhässä? Minä lannistun
Kaikki inhottavat unet Kaikki kirkkaat ruudut
Onko rakastajattareni siellä? Eroammeko me?
Löysikö hän jonkun muun? Ja jätti minut yksin?
Yksin
Kuka siellä?
Minä vain.
Ai.
Luulin, että ehkä...
Antaa olla.
Hengitä tätä hetkeä kuin Se olisi viimeiseni
Sytytä se, polta se Mutten pakene
En tiedä, uskotko henkimaailmaan.
- Uskon minä. - Uskot.
Sitten tämä seuraava ilmiö todella kiehtoo sinua.
Tiedän, että se kuulostaa oudolta, mutta se alkaa...
"Valitse mikä tahansa kortti", joten valitse.
Muistatko sen? Paina se mieleesi.
- Muistan. - Selvä.
Seuraa hyvin tarkkaan.
Koska jos henget ovat luonamme tässä kummitustalossa,
- niiden on löydettävä se kortti. - Hitto vie.
Minua ei häiritse se, jos kaksi ihmistä on rakastunut.
Se on jonkinlainen ilmaus...
Kuulostaa siltä, ettei sinusta naisten pitäisi tehdä sitä.
Jos se ei ole sitä,
emmekä ansaitse sillä, niin miksi...?
Ovatko nuo kaksi polariteettiasi?
- Polariteettia? - Prioriteetteja tai jotain.
Raha on vain rahaa. Ota se pois yhtälöstä.
- Mitä nyt? - Sitä olin sanomassa.
- Ei ole vain... - Ei. Löydät syyn.
Minäkin haluan tietää, mitä tapahtuu.
Ei siis rahaa. Mitä on jäljellä? Sinulla on
muita ihmisiä. Sinulla on Clara. Sinulla on aikaa.
Aika on tärkeä.
Sinulla on yhtä paljon kuin muillakin, suurin piirtein.
Entä Jumala? Ehkä sinulla on Jumala. Onko?
- Mitä, Jumala? - Niin.
Ei.
Selvä.
Näin minä erittelen sen.
Kirjailija kirjoittaa romaanin. Lauluntekijä kirjoittaa laulun.
Sinfonikko kirjoittaa sinfonian, mikä on ehkä paras esimerkki,
koska kaikki parhaat on kirjoitettu Jumalalle.
Kerro siis, mitä tapahtuu,
jos Beethoven kirjoittaessaan Yhdeksättä sinfoniaa
yhtäkkiä herää eräänä päivänä ja tajuaa, ettei Jumalaa ole.
Yhtäkkiä kaikki nuotit, soinnut ja harmoniat,
joiden oli tarkoitus korvata liha...
Tajuat: "Ai, se on vain fysiikkaa."
Beethoven siis sanoo: "Hitto."
"Jumalaa ei ole, joten kirjoitan kai tätä muille ihmisille."
"Se on nyt vain käytännön yksityiskohtia."
Hänellä ei muistaakseni ollut lapsia, mutta jos oli...
Hänellä oli veljenpoika.
- Mikä? - Veljenpoika.
Hienoa. Hän siis kirjoittaa tälle.
Tai kuolemattomalle rakastetulle.
Niin. Kuka hän sitten olikaan.
Jätetään rakkaus tästä
ja lopetetaan tämä siihen, että joku ajattelee:
"Tästä minut muistetaan."
Niin muistettiin. Me muistamme.
Niinpä me teemme tarvittavan kestääksemme.
Rakennamme perintömme pala palalta,
ja ehkä koko maailma muistaa,
tai vain pari ihmistä,
mutta tekee tarvittavan, jotta on vielä olemassa kuolemansa jälkeen.
Luemme siis yhä tätä kirjaa.
Laulamme yhä laulua,
ja lapset muistavat vanhempansa ja isovanhempansa,
ja kaikilla on sukupuunsa.
Beethovenilla on tämä sinfonia, ja niin meilläkin.
Kaikki kuuntelevat sitä
kauas tulevaisuuteen, mutta...
Siinä asiat alkavat hajota, koska lapsesi...
Onko sinulla lapsia?
Kenellä täällä on lapsia?
Sinulla? Sinun lapsesi kuolevat. Sinun myös. Niin sinunkin.
Kunhan sanon. He kaikki kuolevat.
Ja heidän lapsensa kuolevat, ja niin edelleen.
Sitten tulee suuri tektoninen siirtymä.
Yosemite räjähtää, läntiset laatat siirtyvät,
merten pinnat nousevat, vuoret murentuvat
ja 90 % ihmiskunnasta katoaa kertaheitolla.
Tämä on vain tiedettä.
Jäljelle jääneet
siirtyvät korkeammille paikoille, ja sosiaalinen järjestys katoaa.
Palaamme raadonsyöjiksi, metsästäjiksi ja keräilijöiksi,
mutta ehkä joku jonain päivänä
hyräilee tuttua melodiaa,
ja se antaa kaikille vähän toivoa.
Ihmiskunta on tuhon partaalla,
mutta jatkaa vähän pidempään, koska joku kuulee
jonkun toisen hyräilevän melodiaa luolassa,
ja sen fysiikka korvassa saa hänet tuntemaan jotain muuta
kuin pelkoa, nälkää tai vihaa.
Ihmiskunta jatkaa, ja sivilisaatio pääsee takaisin raiteilleen.
Nyt ajattelet tekeväsi kirjan loppuun,
muttei se kestä,
koska pikkuhiljaa planeetta kuolee.
Jokusen miljardin vuoden jälkeen auringosta tulee punainen jättiläinen,
ja se lopulta nielaisee Maan kokonaisena.
Se on fakta.
Ehkä siinä vaiheessa
olemme muuttaneet eri planeetalle. Hyvä meille.
Ehkä olemme keksineet tavan ottaa mukaamme
kaikki tärkeät asiat.
Heillä on valokopio Mona Lisasta, joku näkee sen,
sekoittaa vähän alienmultaa sylkeen, maalaa jotain uutta
ja koko homma jatkuu.
Ei silläkään ole väliä, koska vaikka
jokin ihmiskunnan muoto vie mukanaan äänitteen
Beethovenin Yhdeksännestä sinfoniasta kauas tulevaisuuteen,
tulevaisuus törmää tiilimuuriin.
Maailmankaikkeus jatkaa laajenemistaan
ja vie lopulta kaiken aineen mukanaan.
Kaikki ikinä tavoittelemasi,
kaikki mitä sinulla ja muukalaisella planeetan toisella puolella
on yhteistä jonkun tulevaisuuden muukalaisen kanssa eri planeetalta
tietämättänne,
kaikki josta olitte ylpeitä,
tulee katoamaan.
Jokainen atomi tässä ulottuvuudessa
repeytyy näin yksinkertaisesta voimasta.
Sitten kaikki hajonneet hiukkaset
vetäytyvät taas kokoon,
ja
maailmankaikkeus imee itsensä niin pieneksi hiukkaseksi,
ettemme pysty sitä näkemään.
Siispä
voi kirjoittaa kirjan,
mutta sivut palavat.
Voi laulaa laulun ja jättää sen perinnöksi.
Voi kirjoittaa näytelmän ja toivoa, että se muistetaan
ja sitä esitetään. Voi rakentaa unelmatalonsa,
mutta lopulta millään ei ole enempää väliä
kuin aidanseipään maahan kaivamisella omilla sormillaan.
Tai panemisella.
Joka kai on suht sama asia.
He eivät taida tulla.
Kiitos, Luoja, näistä siunauksistasi,
jotka saamme anteliaisuudestasi.
Kristuksen, Herramme kautta. Aamen.
Tämä on hyvä.
Näettekö nyt talon?
Se tulee tuonne.
Tuonne. Näettekö? Tiedän, että näette sen.
Aluksi pieni talo, mutta voimme asua täällä, eikö niin?
Perillä ollaan.
Tutkikaa paikkoja.
Takana on kaksi makuuhuonetta ja kylpyhuone.
Keittiö on tuolla. On myös työhuone.
Vuokralaisia ei ole ollut jokuseen kuukauteen,
- joten on vähän tunkkaista. - Onko pianokin?
Se on aina...
- Ollut täällä. Jos haluatte... - Mitä? Tuleeko se mukana?
Se on aina ollut täällä.
- En kuule. - Niin. Jos jatkat soittamista,
- et kuule. - Lasken leikkiä.
Se on aina ollut täällä. Jos haluatte, poistan sen.
Ei.
Minun on vastattava. Olkaa kuin kotonanne.
Kiitos, Linda.
Haloo?
Hei.
Ei, näytän taloa juuri nyt.
Oletko myöhässä?
Nukuitko liikaa?
Inhottavat unet tuntuivat todellisilta
Onko rakastajattaresi siellä? Herääkö hän?
Kuoliko hän yöllä? Jätti sinut yksin?
Yksin
Peili, peili
Tuossa on vino nenäsi
Tylsät hiuksesi
Tusina ryppyä
Ei lapsia
Vain tyhjyyttä
Kotia ei mikään voita
Se sopii. Ymmärrän.
Niin ihmiset tekevät. Lähtevät pois
- ja palaavat taas kotiin. - Minä olen aina täällä.
Sotku
20 viestiä Satutitko peukalosi?
Mistä pidät tässä talossa niin paljon?
Oletko vakavissasi?
Historiasta.
Mitä se tarkoittaa?
Kulta, meillä on historiaa.
Ei niin paljon kuin luulet.
Ei sen näin pitäisi mennä.
Meidän pitäisi päättää yhdessä.
- Etkö ymmärrä sitä? - Ymmärrän.
Miksi minä sitten teen päätökset?
Koska en halua samaa kuin sinä.
Koska haluat jäädä tänne?
Miksi?
Hei.
Mitä?
Ei hätää. Voimme lähteä.
Voimme lähteä.
Enpä tiedä.
Ehkä jotain tippui pianon päälle.
Paljonko kello on?
Finnish